PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Chtěla jste utéct do Brazílie. - Neutíkala jsem.
Paní Monacová v Brazílii založila charitu „Nova Vida“ na pomoc sirotkům.
To odjedete den po manželově pohřbu?
Ano. Potřebovala jsem odjet. Připadat si užitečná.
Tady se nesmí kouřit.
- Ani lhát. - Nelhala jsem.
- Ne? A co to, co jste mi říkala minule? - Doktorko Guerrová, už je pozdě.
Rád bych pochopil, proč tu takhle držíte mou klientku. Přejděte k věci.
Kde jste byla a co jste dělala v ten večer, kdy byla zabita?
PROCES
18. PROSINCE
O DEVĚT MĚSÍCŮ POZDĚJI
- Dobré ráno, Nicolo. - Dobré.
Děkuju.
Ahoj.
- Jak se máš? - Nemám.
Tohle si zítra oblečeš.
Měla by to být tvoje velikost.
Je to nechutný. Jako hadry mojí uklízečky.
- Chtěla jsem svoje šťastné šaty. - Zabavili ti je, když jsi přijela.
Dostaneš je při odchodu.
Lindo, tohle není dobré. Zítra začínáme.
Nemůžeš na to slyšení přijít takhle. Musíš působit klidně, nevzrušeně...
připravená akceptovat soud.
- Bezva, dík! - Bezva?
To mám být klidná, kdyžs mi nedokázal zajistit domácí vězení?
Není to tak snadné. Jsi obviněná z vraždy, to moc nepřipadá v úvahu.
Čtu noviny.
Sleduju televizi a jejich rekonstrukce.
Už se rozhodli. Jejich pravda je, že jsem monstrum.
Ne, Lindo. Pravda neexistuje.
Je to falešná věc, co vzniká v soudní síni. Dostane tě ven, nebo ne.
Mám pro tebe i jedno překvapení.
Musíš být připravená. Doteď jsme jen cvičili. Je čas se ukázat.
- Můžu dál? - Co tady děláš?
Přišel jsem ti popřát hodně štěstí.
BEZPEČNOSTNÍ OPATŘENÍ PRO LINDU MONACOVOU NOVÉ DŮKAZY
Zabila ji?
Nemáš pochybnosti?
Já je jako prokurátor vždy měl.
Před začátkem každého přelíčení
jsem popřál dobrou noc tvojí matce, zamkl se v pracovně a přezkoumal celý spis.
Seznam svědků.
Každý z nich je jako kapitola v knize našeho příběhu pro soudce.
Abys je přesvědčila...
Musím dát ty kapitoly do správného pořadí.
A doufat, že nikdo nezmění svou výpověď. A že jakmile přijde na řadu obhajoba,
že nebude mít lepší příběh než ty.
Býval jsem vzhůru celou noc.
Okolnosti neovlivním, obvinění je jasné.
Mám dobré svědky, materiální důkazy, motiv.
Jsem rád, že jsi sebevědomá. Tento proces je pro tebe zásadní.
- Jako každý jiný, jak jsi mě naučil. - Ne, tenhle musí být důležitější.
Když jsi kvůli němu zahodila manželství.
- Nedá se to nijak napravit? - Ne, Giovanni je pryč.
- Kdy jsi s ním naposledy mluvila? - Tati, dost.
Vyprovodím tě.
Tohle tu zůstalo, koukám.
„Znáš zemi, kde pomeranče rostou samy?
Které v citróny se změnily?“ Ahoj.
Budu trvat na pravdě a nevině své klientky,
nehledě na to, co už bylo napsáno a řečeno novináři,
jako by už byl vyřčený rozsudek.
Takže jste hluboce přesvědčený o nevině Lindy Monacové?
- Rozhodně ano. - Má obžaloba usvědčující důkazy?
Podle předložených dokumentů se nemá má klientka čeho obávat. Vypořádáme se...
- Ty přece můžeš. - Zemřela v noci na čtvrtého března...
- Jako dítě vypadala jako andílek. - ...i soucit má své zákony.
Chtěla tě poznat. Navštívit tě.
Měla jste ji vidět, abyste pochopila,
cítila, jak důležité pro ni bylo poznat její rodiče.
Kdybyste se jí podívala do očí, pochopila byste, že i soucit má své zákony.
Ty přece můžeš. Zjisti, co za zvíře ji zabilo, a přišij mu doživotí.
Povstaňte.
Začíná soudní přelíčení. Předsedá mu ctihodný Umberto Ventura.
19. PROSINCE PRVNÍ SLYŠENÍ
- Dobré jitro. - Musíme je přesvědčit, že jsi nevinná.
Prokurátorko Guerrová, doktoři Arigoni a Barone. Nemám rád dlouhá přelíčení.
Jsem rád, když jdou lidé přímo k věci. Doufám, že mi v tom vyhovíte.
- Monarcha domluvil. - Pamatuj, že Ventura nesnáší frajírky.
...byly včas podány. Prokurátorko a obhajobo, víte naprosto vše.
My nevíme nic, vysvětlete nám proto, co se událo.
Prokurátorko Guerrová, začněte se svou úvodní zprávou.
Děkuji, ctihodnosti.
Mladá oběť. Mladá a krásná dívka
a obžalovaná s důležitým příjmením.
Důvody, které vyvolaly velkou až morbidní zvědavost.
Ohledně tohoto procesu zaznělo hodně. Avšak stačí říct jen pár slov.
Jedná se o zločin motivovaný nenávistí a pomstou.
To jsou hrozné pocity, ale nejsou tak zaslepující,
aby kvůli nim obžalovaná nemohla jednat promyšleně.
Prokuratura prokáže, jak se Linda Monacová
rozhodla bezcitně zavraždit Angelicu Petroniovou.
Zároveň věděla, že ukončuje další život.
Život dítěte, Angelica byla totiž těhotná.
Angelica měla velké srdce. Srdce, které bylo stále naivní,
kvůli kterému se octla ve světě hnusu, z něhož se snažila zoufale dostat...
Než jí v tom Linda Monacová zabránila. Tím nejhroznějším možným způsobem.
Angelica se chtěla ze tmy vrátit na světlo.
Zmasakrovala ji.
Bez váhání a následně jakékoli špetky lítosti.
Děkuji. Konec zprávy.
Doktore, jste na řadě.
Ctihodnosti...
budu se řídit vaší radou a přejdu k věci.
Angelica Petroniová zemřela...
v noci ze třetího na čtvrtého března tohoto roku.
Konec.
Konec. Nic jiného není.
Konec života...
ale nic dalšího jistého není.
Jedinou jistou věcí v tomto případu je její smrt. Naprosto jedinou.
Na zbytek máme pouhou otřesnou sérii chyb.
Ačkoli obžaloba prohledala vodní kanály široko daleko,
nemáme žádnou vražednou zbraň.
A místo a okamžik smrti jsou pouhými teoriemi prokurátorky Guerrové.
Která, už po jedné tragické chybě...
Když obvinila nevinného,
který si pak vzal život.
Místo toho, aby mírnila svůj hněv kata,
se svévolně rozhodla najít si jiného viníka. Vyšetřovala jediným způsobem.
S klapkami zaujatosti. Zanedbává skutečnost, že oběť
měla život plný tajností a že ji mohl zabít
i někdo jiný, a ne Linda Monacová, která se prohlašuje za nevinnou.
Upřímně a pevně.
Budu bojovat, abych jí zajistil zproštění viny, které zasluhuje,
a abych hrádeček obhajoby navrátil do jeho původní podoby:
na hromadu písku.
Inspektore Savini, jste forenzní technik, který analyzoval tyto fotografie.
Vysvětlíte soudu, co je to za fotografie?
Ano. Oběť Angelica Petroniová pracovala jako hosteska na party v Palazzo Te,
konkrétně večer třetího března.
Podle sesbíraných snímků bylo na oné party přítomno 171 hostů,
kteří na ní pořídili celkem 678 fotek mobily
a foťákem profesionální fotografa, kterého si organizátoři zaplatili.
- Jaká relevantní data jste objevil? - Přítomnost oběti a obžalované na party.
Zde vidíme Angelicu Petroniovou s další hosteskou, Silviou Orricovou.
Linda Monacová je vedle dvou kamarádek, Anny Manfrediové a Lavinie Beleiové.
Čas je stejný. S maximálním rozdílem 33 vteřin. Bylo 23:53.
Tyto dvě fotky byly pořízeny o minutu později, dvěma různými mobily.
Diagram ukazuje pozice oběti a obžalované.
Vektory reprezentují směry pohledů, rekonstruovaných z analýzy obličejů.
Pochopte.
Ta výměna pohledů... To byl začátek konce.
- Nemůže komentovat důkazy ze svědectví. - Má pravdu.
Angelica odešla, jako by nemohla vydržet civění manželky jejího milence.
- Spekulace. - Pokračujte, paní prokurátorko.
Inspektore, měla s sebou Angelica nějaké osobní předměty?
Její kolegyně vypověděly, že během těchto akcí u sebe měla vždy batoh.
- Byl tento její batoh nalezen? - Ne, nebyl.
Je proto možné domnívat se, že Angelica odešla s tím, že se už nevrátí?
A že její vrah batoh schoval. S jejími osobními věcmi. S mobilem, peněženkou...
Ano, je to víc než možné.
Nejpozději po 18 vteřinách
vidíme, že obžalovaná opustila sedačku, na které seděla
a o 11 minut později se paní Monacová vrátila ke svým přítelkyním.
Odešla ve 23:54, vrátila se v 00:05. Jedenáct minut.
Víc než dost času na vraždu v zahradách Palazzo Te.
Na těchto fotografiích vidíte jednu ze dvou nádrží s rybami,
které se nacházejí v Palazzo Te. Pro veřejnost byla ten den tato část uzavřená.
Mohli tam jen zaměstnanci a lidé od cateringu.
Voda z těchto nádrží odtéká těmito potrubími,
protéká pod celou Mantovou, až vteče do řeky Mincio.
Inspektore, našel forenzní tým stopy oběti v okolí paláce?
Útržek látky z jejich šatů byl nalezený unvitř čisticího zařízení nádrže.
Je tedy velmi pravděpodobné, že Angelica byla shozená do vody
- jedné z nádrží v Palazzo Te. - Ano, a dalším důkazem
o skutečnosti, že oběť nikdy neopustila park,
i když opustila party, je její skútr, který zůstal na parkovišti.
Díky, inspektore. Skončila jsem.
Přejděte ke křížovému výslechu, doktore.
Dobrá show. Velmi působivá.
„Výměna pohledů.“
„Začátek konce.“
Chcete vyslýchat prokurátorku? Nebude si pak inspektor připadat zanedbaný?
Ne, proboha. Jdu na to.
Můžete mi říct, s jakou přesností bylo možné určit
- směry pohledů? - S přesností 94 %.
Takže obžalovaná a oběť se na sebe podívaly jen možná. Není to jisté.
Je to jisté na 94 %.
Ale ne na 100 %.
Dá se říct, že mezi nimi stálo v cestě mnoho hostů.
To ze zkoumaných fotek není možné prokázat.
A ani opak.
Nevíme, jestli na sebe skutečně viděly.
Nicméně předpokládejme, že se na sebe podívaly.
Jedna věděla, že se dívá na manželku svého milence.
Druhá věděla, že se dívá na milenku svého muže.
Bylo by divné, kdyby se na sebe nepodívaly, ne?
Inspektor nemůže posuzovat jejich záměry.
Samozřejmě. A vy můžete? Je na nějaké fotce vidět, jak obžalovaná vychází ven?
- Ne. - Ne, taková fotka neexistuje.
Budu hodný a nebudu zpochybňovat dedukce doktorky Guerrové o tom,
že Angelica Petrroniová byla zabita v zahradách paláce
a shozená do jedná z nádrží, jak říká.
Ale co se zbytku týče... Těch 11 minut, jak říká doktorka Guerrová.
Vražda byla údajně spáchaná během těchto 11 minut.
Ale proč?
- Nerozumím otázce. - Pitva mluví o intervalu šesti hodin.
Angelica Petroniová mohla být zabita v 00:01,
v 00:30, v 1:00 nebo kdykoli chcete, a to až do šesté hodiny ranní.
Ano, jak už bylo vysvětleno, je nepravděpodobné, že oběť
opustila perimetr parku poté, co opustila party.
Dobře. Ale kdo ji zabil?
Kdo s Angelicou Petroniovou z té party odešel? To je to, oč tu běží.
Tuto odpověď neznám, avšak obžaloba jen předstírá, že ji zná.
A i když budu předstírat, že s těmi 11 minutami souhlasím,
že během nich skutečně k vraždě došlo, tento problém to neřeší.
Těchto 11 proslulých minut je jen dalším, bůhví už kolikátým selháním obžaloby.
Jedenáct minut černé díry.
Naprostého ignorování událostí.
Prázdnoty.
A obžaloba nepředložila sebemenší důkaz, který by ji zaplnil.
Skončil jsem.
Pane Colombo, bydlíte v ulici Viale Isonzo? Ta je vede vedle Palazzo Te, že?
- V čísle 44. Druhé patro. - Druhého dubna minulého roku
jste vypověděl, že během večera třetího března jste něco zaslechl.
Povíte nám, co?
- Pojď sem, děvko! - Co kurva chceš?
Pak jsem přešel ulici a pokračoval domů.
K noze, pojď.
Víte, kolik bylo hodin?
Z večerního venčení psa se vracím vždy o půlnoci. Jsem normální člověk.
Ty hlasy.
Mohl byste je popsat lépe? Byly to starší nebo mladší ženy?
- Radí mu. - Chci, aby mi jasně rozuměl.
- Tím, že mu radíte. - Pane Colombo, odpovězte.
- Jedna byla mladší, druhá starší. - Nádhera, svědek slyší.
- Přestaňte vyrušovat, doktore Barone. - Jedna byla mladší, druhá starší.
- Shodím ho. - Skončila jsem.
Pane obhájce.
Pane Colombo,
- promiňte, že se ptám, ale kolik vám je? - V lednu mi bude 84.
- Vodnář? - Co?
Jen jsem si myslel, že máme něco společného.
A omluvte mě... Se vší úctou, máte nějaké zdravotní problémy?
Když zaprší, mám menší artritidu. A to nevidíte moje brýle?
- Pojď sem, děvko! - Co kurva chceš?
Co kurva chceš?
- Viděl jste ty dvě hádající se ženy? - Ne.
Možná, protože už byla tma a váš zrak není, co býval?
Nebo možná proto, že ty dvě ženy nebyly oběť a obžalovaná,
ale bůhví kdo. Nehledě na váš zrak...
- sluch vám slouží dobře? - Slyším jako lovecký pes.
Slyšíte tak dobře, že jste na 100 metrů rozpoznal dva hlasy,
přiřadil dvěma neviditelným ženám věk a na měsíc si to zapamatoval,
než jste se pro policii konečně stal svědkem?
„Shodím ho.“
Prosím?
Před chvíli jste to řekl kolegovi. Slyšel jsem vás.
Je to pravda, doktore?
Máme požádat doktora Arrigoniho o potvrzení?
Pomůžete kolegovi ze slepé uličky?
Má pan Colombo skutečně sluch jako lovecký pes?
- Skutečně to řekl. - Stejnými slovy?
- Ano. - Gratuluji.
Možná že jsme tu prázdnotu trochu zaplnili.
Slyšení bude pokračovat ve 14:30. Nyní začíná přestávka na oběd.
Co? To jsem měl lhát?
Silvie, jaký jste měly vztah?
Byla jsem její nejlepší a taky jediná kamarádka.
- Dobrý den. - Dobrý.
- Jak se máš? - Dobře.
Pojď.
Pověděla ti, že měla vztah s Claudiem Cavallerim?
- Ano, a když Angelica uviděla Lindu... - Ne, počkej. Na to se tě napřed zeptám.
Když Angelica uviděla Lindu Monacovou, co se stalo?
Viděla jsem, že jí to dělalo starosti a že odešla do zadní části,
- která byla pro veřejnost uzavřená. Sem. - Poslední otázka...
„Co jsi udělala potom?“ Volala jsem na ni, ale nereagovala.
Za chvíli jsem ji šla hledat, ale nemohla jsem ji najít, tak jsem šla sem a...
- a podívala jsem se skrz kolonádu... - Poslyš, nestrkala bys vidličku do...
Ne, já jen, že jsem strávil měsíc stavěním modelu 1:125...
- Jdi si zakouřit, Andreoli. - Ano.
Ale přestaň to používat jako jídelní stůl.
- Donesl jsem nějaké sladkosti. - Děkuju.
- Hotovo. Výborně. - Kdy přijdu na řadu?
V lednu. Na dalším slyšení.
- Kde trávíš svátky? - U rodičů.
- Tak jo, nashle. - Ahoj.
- Nashle.
- Roztomilá. Tady jsou ty dokumenty. - Díky.
Máte ji ráda. Vím, že ji někdy navštěvujete.
Je tu sama.
Moc dobře si pamatuju, jaké to je studovat daleko od domova.
- Zábavný. - Nejsou tu odkazy.
- Chce vás vidět Furlanová. S De Lucou. - Díky.
- Co Massimo Lorenzi? - Náš chybějící svědek?
Linda Monacová si o půlnoci dvě minuty volala s otcem. V noc vraždy.
Gabriele Monaco hned poté zavolal Massimu Lorenzimu, šéfovi ochranky.
Má záznamy za vydírání a napadení. Proč mu volal?
Tvá teorie je, že ho tam poslal? Podívat se, jestli Linda zanechala nějaké stopy?
Dává to smysl, ne? Když ho najdeme, máme vyhráno. O té vraždě může vědět vše.
A taky tu máme manko v účtech Monacovy společnosti.
Ano, ale účty pravidelně zveřejňoval.
Ale je to dokonalá zástěrka pro tak delikátní službu.
Peníze vybral čtvrtého března, den po vraždě.
- Škoda, že jste Lorenziho ještě nenašli. - Další fakt na podporu naší teorie.
Čtvrtého března zmizel. Nejspíš je v zahraničí. Musíme být trpěliví.
Víte, co si o vyšetřování myslím. Je moc drahé. Pro nás osobně i pro policii.
Už 36 týdnů odposloucháváme jeho bývalou ženu, syna a přátele.
Ukončeme to na 40. Kulaté číslo.
- Další měsíc. - Ani omylem. Dva týdny. Ani o den víc.
- Řekni jí o 327, ať má lepší náladu. - O čem to mluví?
O fotce 327, kterou máme na svědectví Silvie Orricové.
Teď Lindu připravíme o její alibi. S Annou Manfrediovou a Lavinií Beleiovou.
Ano, Linda z gauče vstala, ale jen si zašla pro drink na bar.
- Pořád jsem ji viděla. - Vy také, paní Manfrediová?
- Ano. - Přejděme k vašemu výslechu z 15. března.
Chvíli jste musely čekat v čekárně, pamatujete?
Jak dlouho nás nechá čekat?
- Už to dýl nevydržím. - Hlavně klid.
Musíme jen říct, že Linda nikdy nevyšla ven.
- Co tohle prokazuje? - Vaše výpověď byla předem domluvená.
- Ne! - Jen nejsou zvyklé vypovídat.
Připravovaly se vypovědět pravdu. Jen je dlouhým čekáním znervóznila.
- Doktore... - Ne, pardon. Jsou to jen její vize.
Já vidím jen dvě kamarádky, které se navzájem podporují v těžké situaci.
Lhala jste, abyste pomohla právě zatčená kamarádce.
Protože bez vaší lži by najednou byla bez alibi.
Kdo ví, možná vám někdo předtím řekl, jak důležité vaše svědectví je.
Ale jděte, to jsou výmysly! Ctihodnosti, nic...
Doktore, přestaňte zdržovat.
- Lhala jste v březnu a lžete opět! - Ctihodnosti, tohle nedovolím!
Paní Manfrediová...
- máte dvě děti, správně? - Ano.
- Jak to souvisí? - Doktore.
- Ruggero. To by stačilo. - To ani omylem.
- ...staré? - Stelle jsou dva, Paolovi šest.
To je ale náhoda.
Trest za křivé svědectví se pohybuje od dvou do šesti let.
Co řeknete svým dětem?
Na baru jsem tě neviděla.
- Zmizela jsi. - Co to říkáš?
Nebudu kvůli ní dál lhát.
- Je jasné, že svědek je pod nátlakem. - Pokračujte, paní Manfrediová.
Linda vstala a vrátila se za deset minut.
- Přinesla jsi pro nás všechny pití. - Ale to není pravda!
Jak na vás Linda po svém návratu působila?
Byla...
Vypadala naštvaně.
- Ty lhářko! - Lindo, klid, sedni si.
- Proč lžeš? Co jsem ti udělala? - Ticho! Uklidněte se!
- Prokurátorko, skončila jste? - Ano.
Doktore, odkládám váš křížový výslech svědků.
- Ne! Proč, ctihodnosti? - Rozumím, že nechcete obhájci dát čas,
ale v soudní síni už nepanuje klid. Slyšení se odročuje.
Budeme pokračovat příští rok, konkrétně 8. ledna v 9:30. Hezké svátky vám všem.
Tohle nám ublížilo.
Výsledek slyšení byl katastrofální.
Díky, Ottavio. Tvůj entuziasmus jsem přesně potřeboval.
Vittorio.
Řekni, že máš dobré zprávy. Máme něco na Annu Manfrediovou?
Něco na křížový výslech. Který byl díky neexistujícímu Bohu odložený.
S manželem řídila menší butik.
Před půl rokem ho zavřeli, nedařilo se jim.
Dokonalá manželka a matka.
- Měly přece říct totéž. - Takže je to moje chyba?
- Moje ne. - Doktore?
Nepřerušuj nás, hádáme se. Dejte mi něco, to já ji obhajuju.
- Chtěl jsi to tak. - Ruggero...
Vidím, že tu panuje harmonie.
Jen ty. V mé kanceláři.
Maro, zhodnoť situaci, prosím.
U soudu jste začal jako jedno z aut, co na Grand Prix nabourá v první zatáčce.
Tak se na mě nedívejte. V úvodní zprávě jste napadl prokurátorku. Jasně vyhrála.
- Kdo jste? - A útoky na Venturu. Oba víme,
jakou moc má hlavní soudce. A co hůř, Lindino velmi křehké alibi
je najednou pryč. Abych vám odpověděla, jsem Mara Raimondiová, právnička.
Vedu právní oddělení ve firmě dr. Monaca.
Poslouchám.
- Snažím se vyvrátit obvinění. - Pak hrajte obranu.
Nejlíp prokážeme Lindinu nevinu, když z vraždy usvědčíme někoho jiného.
Měsíce na tom pracuju se svým vyšetřovatelem De Grandisem.
Známe klienty společnic, ale mají dohodu s policií, s námi mluvit nebudou.
A zatím nemáme žádný důkaz o vině někoho jiného.
Stále myslím, že je to správný způsob.
- Dokud nemůžeme stavět, musíme ničit. - Mám spoustu zaměstnanců.
S Lindou jsme mecenáši. Ve městě by nás měli zbožňovat.
Ale od smrti té dívky se vzduch okolo nás změnil.
Smrdí závistí, lidé se těší, až nás uvidí na dně.
A teď od tebe slyším jen výmluvy.
- Dělám, co zmůžu. - Co zmůžeš? Ne, to mi nestačí.
Víš, proč jsem si vybral tebe?
Místo mnoha starších a zkušenějších?
Protože tenhle proces je tvá životní šance. Ale už jsi ji podělal.
- Napravím to. - To doufám.
Protože odteď budeš spolupracovat s Marou.
Nepotřebuju pečovatelku.
Ty hlavně musíš začít vyhrávat.
Jinak tě nahradím někým, kdo vyhrávat bude.
- Víte, že vaše dcera byla prostitutka? - To by Angelica nikdy neudělala.
Bylo to hodné děvče.
Angelica u mě jednou měla spát a zapomněla si pyžamo.
- Taková byla. - Jak „taková“?
Byla chytrá, vše pochopila jako první, ale zapomínala na prosté věci.
Na co myslíš?
Na to, co mi říkávala.
Že uvnitř cítila prázdnotu.
Někdy ji sice necítila, ale...
pořád tam byla.
JSI VZHŮRU?
STEJNĚ JAKO TY. JAK SE MÁŠ?
NEMÁM.
- Kde jsi byl? - Pracoval jsem.
- Nechceš mi něco říct? - Já tobě?
- Už se nesmíš nikdy rozčílit. - To jsem měla být zticha?
Ano, měla. Věděli jsme, že to video se dá interpretovat dvojznačně.
Jediný argument byla jejich nervozita. Musíš mě víc poslouchat.
Co že jsi řekl?
„Shodím ho.“ Ano.
Oukej.
Jsme si kvit. Porazili nás.
- Musíš mi pomoct. - Jak? Řekla jsem ti všechno.
Prokurátorka nasměrovala Annu tam, kam potřebovala.
- Takže lhala? - Samozřejmě.
Nevěříš mi?
Tak dobře.
Pro lež by určitě měla pádný důvod.
Pověz mi o ní.
OSMÉHO LEDNA DRUHÉ SLYŠENÍ
Paní Manfrediová... rozhodl jsem se pro křížový výslech jen vás.
Jen vy jste popřela svou výpověď, kterou jste dala policii.
Můžu se zeptat, proč jste ji změnila?
Linda je kamarádka, chtěla jsem pomoct.
- Ale umřela dívka. Nechtěla jsem lhát. - Na pravdu sice není nikdy pozdě,
- ale je lepší ji říct hned. - Ano.
A za to se vám všem omlouvám.
Tentokrát snad budete upřímná hned.
Požádala jste Lindu Monacovou o velkou půjčku?
- Ano. - V únoru, že?
- Ano. - A?
Musela si to promyslet.
Po jejím zatčení a po vaší výpovědi u soudu s doktorkou Guerrovou
- jste ji navštívila ve vězení. - Ano. A znovu jste ji požádala o peníze.
Odpovězte.
- Ano, ale... - „Ano, ale...“ Co?
Zjevně vám řekla, že už to není možné.
- Ano. - A po neúspěšném pokusu o půjčku
jste požádala o vyhlášení konkurzu.
Nemám pravdu?
Zde je kopie dokumentu.
- Ano, požádala jsem o vyhlášení konkurzu. - A to se vám vůbec nelíbilo.
- Byla jsem zklamaná. - „Zklamaná.“
Odešla jste bez jakéhokoli rozloučení, viďte?
- Nevzpomínám si. - Nevzpomínáte si.
Něco vám o sobě povím.
Nejsem odsud.
Narodil jsem se v Neapoli, ale už dlouho tu žiju.
Znám tohle město. Nebo jsem si myslel, že ho znám.
Doktore, nechci znevažovat váš životopis a vaše myšlenky, ale co tím chcete říct?
Že okolí Lindy Monacové je nepřátelské.
Plné závisti, pokrytectví. I vy jste pokrytecká, madam.
Neměla jste starost o svou kamarádku, ale o svou firmu, které hrozil konkurz.
Pro Lindu jste byla blízká kamarádka, víte to?
Není divu, že minule vybouchla.
Tak věřila ve vaše přátelství. Ani ji nenapadlo říct mně,
jejímu obhájci, o téhle epizodě. O odmítnutí půjčky.
Protože ona je taková...
Lindu Monacovou ani ve snu nenapadlo, že by to ovlivnilo vaše chování.
Řekla jsem pravdu. Linda odešla z party.
O jaké pravdě mluvíte? Napřed tvrdíte jedno, pak druhé...
Jedinou pravdou je, že jste měla dobrý důvod odvolat své svědectví.
Nemám další otázky.
Slyšení se odkládá na 11. ledna.
Asi nechápete, jak tohle funguje. Nemůžete mi neříct svou strategii!
Pro cokoli se rozhodnete, napřed mi to povíte.
To jako vážně? Čekal jsem potlesk.
Svědek zničený Guerrovou, pak mnou,
- a žádná pochvala? - Musíte mi říkat vše!
Omlouvám se, že tě obtěžuju tak pozdě, ale Lorenzi zavolal synovi.
Pusť to.
- Haló? - Marco? To jsem já.
Kde sakra jseš?
To ti nemůžu říct a musím hned zavěsit.
- Jen jsem ti chtěl popřát k Silvestru. - Ty hajzle. Uvědomuješ si, cos udělal?
- Prosím tě, já... - Řekneš mi, že jsi čistý, prosíš mě,
že mě chceš znovu vídat, a pak na devět měsíců zmizíš. Naser si.
- Odkud mu volal? - Z hotelu na Kapverdách.
Okamžitě jsme požádali místní policii o spolupráci,
- ale z hotelu hned zmizel. - Daleko být nemůže. Kontaktuj Interpol.
Ahoj. Slyšel jsem přenos přelíčení v rádiu. Co děláš?
Právě jdu domů.
Dobře. Píšeme si, posíláme si hlasový zprávy...
Co takhle se potkat?
- Čau, krásko. Jak je? - Suprově.
Giovanni?
Andreoli. Co se děje?
Silvia Orricová volala že ji před jejím domem někdo otravoval.
- Pošli dvě hlídky. Jedu tam. - Provedu.
- Dobrý večer, madam. - Dobrý večer.
- Ahoj. - Ahoj. Pojď dál.
- Jak ti je? - Dobře.
Posaď se, prosím.
Takže ti vyhrožovali? Jak?
Chystala jsem se jít tančit, a najednou se přede mnou objevil nějakej chlap.
- Říkal, ať zítra nevypovídám. - Jak vypadal?
Nevím. Měl vlněnou čepici a šálu. Obličej jsem neviděla.
Venku je policie a zůstane tu celou noc.
- Nic se ti nestane, slibuju. - Dobře.
Díky, žes přišla.
- Večeřela jsi? - Ne.
- Pizza? - Proč ne?
- Objednám ji. - Oukej.
Dobrý večer, dvě pizzy, prosím.
VRAŽDA PETRONIOVÉ: MONACOVÁ ZATČENÁ
Jakou si dáš?
- Margheritu, díky. - Fajn.
Ano, dvě margherity.
Dobře.
Děkuju.
NEJLEPŠÍ KAMARÁDKY
Díky. Nashle.
Můžu se zeptat?
- Takhle se vždycky staráš o svědky? - Jak takhle?
Už jsme se viděly aspoň dvacetkrát. Položila jsi mi milion otázek.
Nejsi jen svědek.
- No tak, odlož to. - Víš přece, že tě slyším i tak.
Byla zamilovaná? Myslím do Claudia?
Myslela si to.
Pak si uvědomila, že je hajzl.
Myslíš, že to on...
ji donutil k prostituci?
Nevím.
Nejspíš.
Silvie, promluvme si o tobě a Angelice. Jak jste se poznaly?
11. LEDNA TŘETÍ SLYŠENÍ
Pracovaly jsme pro stejnou firmu jako hostesky.
Byly jsme nejlepší kamarádky. Každý den jsme kecaly.
- Buď v klidu. - Snažím se.
Řekla ti někdy o agentuře pro společnice?
Ne. O tom se mnou Angelica nikdy nemluvila. Možná se styděla.
- To znělo připraveně. - Doktore.
Není.
Angelica nikdy nechtěla, abych byla společnice. Nechtěla přijít o kamarádku.
- Tak si to vysvětluju. - Chápu snahu rehabilitovat oběť,
- ale držme se faktů. - Teď máte pravdu.
Silvie, pracovala jsi třetího března s Angelicou v Palazzo Te?
- Ano. - Byla jsi s ní. Pamatuješ si ten večer?
Věděla jsem o aférce s Claudiem Cavallerim.
Když uviděla jeho ženu, začala se bát.
Lindu Monacovou. Proto odešla. Bála se.
Promiňte, ctihodnosti, ale to je slečna Orricová telepatická?
Řekla vám to, nebo je to jen součást vaší pohádky?
Neurážejte svědka! Říká fakta, a ne pohádky.
Ne, tohle není fakt, jen domněnka. Italsky rozumím.
Silvie, co jsi udělala poté, co Angelica Petroniová odešla?
Volala jsem na ni, ale neotočila se.
Šla jsem za ní zadem, ale ztratila se mi. Pokračovala jsem k přední části paláce.
Tam jsem se podívala směrem k nádržím.
Byla tam.
- Ctihodnosti, mohu... - Prosím.
Rád bych upozornil, že nevíme, co přesně se tam stalo.
Vstup a nádrže jsou od sebe vzdálené. Viditelnost v noci je velmi malá.
Pokud chce prokurátorka prokázat opak, mystifikuje soud.
Ne, nikoho nemystifikuju. Abych potvrdila, co Silvia Orricová říká,
ukážu vám noční fotku
pořízenou ze stejného místa, o jakém mluvila Silvie.
Toto je jedna ze 637 sesbíraných fotografií.
Pořídil ji host u vstupu vedle kolonády.
Přesně ve 23:56, v průběhu těch neblaze proslulých 11 minut.
Podle obhájce Baroneho jsou prázdné, teď už však prázdné rozhodně nebudou.
Kde to kurva vzala?
- Tuto fotku jste nám nedodala. - Ale dodala. Se všemi ostatními.
Číslo 327. Možná jste si nevšimli její důležitosti, nezvětšili jste si ji.
Jedna postava na sobě má tmavé šaty, podobné těm, co měla ten večer Angelica.
Druhá podobné šatům, co měla obžalovaná.
Vztah mezi výškami postav se shoduje s rozdílem mezi Angelicou
a Lindou Monacovou.
Silvia...
byla vyslechnutá policií z noci ze 14. na 15. března
a pak mnou ráno 15. března. Tvrdila, že něco viděla.
Viděla jsi někoho vedle Angelicy. Povíš nám koho?
Svědectví už známe, mohl to být kdokoli...
Na křížový výslech budete mít čas.
Silvie, můžeš odpovědět.
Děje se něco?
Omlouvám se.
Já už to dál nevydržím.
To já...
jsem na té fotce s Angelicou.
Zabila jsem ji.
Překlad titulků: Jakub Doležal